Kirstin Nørgaard Pedersen
HERREDSFOGEDSLÆGTEN Peder Pedersen i Borum og hans efterslægt indtil omkring midten af 1700tallet

Uddrag

1514. MAREN LAURITSDATTER født i Resendal omtrent 1732, død i Mausing mølle begravet 20/11 1819 i Vinderslev. Gift 1. omtrent 1756 med Christen Christensen Højris, født 1707 i Højris,  død i Kragelund Bundgård, begravet 12/1 1777 i Kragelund. Gift 2. trolovet i Kragelund 29/12 1778 og gift 9/7 1779 i Linå med Jens Hansen Behr, død i Kærs mølle begravet 15/6 1785 i Linå. 

		Børn i første ægteskab:
	  		2196 Christen Christensen døbt 11/9 1757
		<	2197 Laurits Jørgen Christensen Højris døbt 27/1 1760
		<	2198 Anne Elisabeth Christensdatter døbt 15/8 1762
		<	2199 Tove Christensdatter døbt 26/12 1764

Christen Christensen Højris var eneste barn af Christen Madsen og Anne Andersdatter, som var enke efter Niels Jørgensen Møller, der blev myrdet i Klode mølle 18. maj 1705. Anne Andersdatter havde, kort før hendes mand blev dræbt, arvet en part i herregården Højris i Ikast sogn, og Niels Jørgensen havde derefter købt hendes medarvinger ud. Indtil omkring 1720 boede Christen Madsen og Anne Andersdatter og hendes børn af begge ægteskaber i Klode mølle, indtil hendes søn Jørgen Nielsen blev gammel nok til at overtage møllen. Efter den tid boede Christen Christensen med sine forældre på Højris, og her døde Anne Andersdatter i 1736. I skiftet efter hende omtales adskillige retssager med både Christen Christensen Højris og hans far som deltagere. Højris var behæftet med stor gæld, så godset blev sat til auktion 1). 

	Den berygtede Hans Rosborg til Frisholt havde på arvingernes vegne budt og fået tilslag på gården, som Christen Christensens halvbrødre, mod at få deres del af auktionsbeløbet udbetalt, straks ville overdrage til ham. I første omgang blev Christen Madsen og Christen Christensen boende på Højris, mod at love at betale auktionsbeløbet til Rosborg til det kommende snapsting, hvad de imidlertid ikke var i stand til, og det endte med, at Rosborg overtog Højris, mens andet af godset blev opkøbt af andre, der imellem tre gadehuse, som Christen Christensen og hans far havde købt.

	Skiftesagen kom til at vare fem år, idet den, på grund af retstrætte mellem Hans Rosborg og Christen Madsen og hans søn Christen Christensen, blev udsat den ene gang efter den anden. Christen Madsen må imidlertid have troet, at han kunne klare at beholde Højris, og han havde skrevet under på til det næste snapsting at betale den del af kautionsbeløbet, som Rosborg havde stillet de andre arvinger i udsigt. Så de blev boende på Højris, indtil det gik op for Rosborg, at de ikke var i stand til at betale, hvorefter han på landstinget blev tildømt godset for sit tilgodehavende. Da det derefter gik op for ham, at besætningen var blevet solgt, og at markerne kun delvist var blevet tilsået, tabte han tilsyneladende besindelsen og tog sagen i sin egen hånd, hvilket resulterede i, at Christen Madsen udtog stævning imod Hans Rosborg. 

	Den sag Christen Madsen anlagde, går i korthed ud på at han var blevet overfaldet af Rosborgs fuldmægtig og ført til Frisholt og holdt fast der, indtil han imod sin vilje blev truet til at underskrive et stykke papir, hvis indhold han påstod, at han ikke havde forstået, men som havde angået en stor sum penge, som Rosborg ville have af ham, samt at han ville have Christen Madsen til at forbinde sig til, at han og søn Christen Christensen ved Rosborgs overtagelse af Højris skulle være blevet ham undergiven som deres herre. Da han var sluppet fra Frisholt, havde han anlagt sag ved sit hjemting og havde der undsagt det underskrevne forlig, og han havde formået en sagfører fra Viborg til at føre sin sag imod Rosborg. 

	De mænd, som blev sendt til Frisholt for at stævne Rosborg, blev også overfaldet, det var der adskillige vidner på, og Rosborg havde brugt ukvemsord mod Christen Madsen og hans søns sagfører i skiftesagen, og han havde der svoret, at han og Christen Madsen skulle aldrig blive forligt, og at han ville blive ved, til han havde ruineret ham. 

	Rosborg havde også flere gange søgt efter Christen Christensen, og til sidst havde hans folk fundet ham i en stald i Remme, hvor han havde skjult sig i en krog, hvor der var slået nogle fjæl for. Han var derefter blevet ført til Højris for sammen med sin far at påhøre ordre til, at de skulle flytte derfra. Derefter havde Christen Christensen fået befaling om at følge med til Frisholt, han havde dog fået lov at komme tilbage til Remme for at barbere sig og klæde sig om. Imens havde Christen Madsen og hans bror Peder Madsen fået samlet en stor flok karle og mænd, og da karlen fra Frisholt gik ind  i stuen imellem de mange mennesker og bad ham gøre sig færdig og ikke længere forhale tiden, da sagde Christen Christensen, “jeg vil nu ikke med til Frisholt, og karlen svarede, “du får vel følge med”, da blev de forsamlede karle vrede og sagde, “han skal blive her, til vi får bud fra vor husbond”. De forsamlede ville derefter hverken svare på, hvem de var, eller hvem deres husbond var, og mens den anden hentede vidner, sneg de sig bort og Christen Christensen med dem. Ved yderligere forhør mente karlen, at han skulle hente ham, for at han skulle være soldat, hvilket også fremgår af den lange retssag, der fulgte. Han var som straf for hans fars og sin egen ulydighed blevet indrulleret i Frisholts reserverulle, og Rosborg kaldte dem sine fæstebønder, selvom de faktisk intet havde fæstet af ham.
	Hændelsesforløbet er til tider vanskeligt at følge, idet sagerne blev ført både ved Frisholts birketing og Lysgård_Hids herreds ting med referat af tingsvidner fra Hammerum herreds ting. Hans Rosborg fik ved Frisholt birketing læst en meget lang og vidtløftig beretning om, hvordan det efter hans mening var gået for sig. Han havde på auktionen budt for arvingerne, og Christen Madsen havde overtaget Højris og havde lovet at betale auktionssummen til snapsting 1738, så skiftet kunne blive afsluttet. Da betalingen ikke var sket, havde Rosborg ved landstinget fået udstedt skøde på Højris med tilliggende gods. 
	Rosborg fik indsat en sættedommer til at dømme i sagen, og han fik derefter medhold i alle sine påstande, også med hensyn til at Christen Madsen og hans søn Christen Christensen var at betragte som hans fæstebønder, hvilket blandt andet blev begrundet med, at den sidste var indrulleret i Frisholts reserverulle som soldat. 

	Sagen endte derefter ved landsretten i Viborg, hvor Rosborg gentog sin version af hændelsesforløbet, og hvor han beskyldte sagføreren Mathias Brun for at have forlokket “hans bønder Christen Madsen og Christen Christensen” til at føre sag imod ham til skade for både ham og dem selv. 

	Det var landsdommerne nu ikke enige i. I den lange procedure står blandt andet: “Thi ses ikke at Hans Rosborg kan have haft føje at påstå, at Christen Madsen, som forhen selv ejede og beboede Højrisgård og der foruden var ejer af det øvrige gods på tilsammen 42 tønder hartkorn, skulle følge Højris som en fæstebonde og besætte den, eller at hans søn Christen Christensen skulle tilhøre godset, fordi Hans Rosborg havde indført ham i sin reserverulle, at han ej mindre var beføjet til at bemægtige sig hans person, som det førte tingsvidne fra Hammerum herredsting oplyser, nemlig at hans fuldmægtig havde optaget Christen Madsen, som han gik i sin fri frelse på marken og havde ført ham til Højris, indtil han fik en fat i en vogn, og derefter havde ført ham til Frisholt, hvor han havde underskrevet, at han skyldte ham 300 rdl., uden at der var nogen hjemmel for det. Amtmand Teilmann havde ved skiftesagen ikke lagt skjul på, at gården ifølge auktionsskødet var blevet solgt uden besætning, så Rosborg påstand om at han havde pengene til gode var grundløs. 

	Sagen endte med at sættedommeren blev idømt en bøde, og det samme gjorde Hans Rosborg, som endog måtte betale 10 rdl. til Christen Madsen i sagsomkostninger, men når han forbeholdt sig ret til at tiltale arvingerne, da burde sagen føres mod dem alle og for enhvers eget værneting.

	Det ser ud til, at Hans Rosborg for en gangs skyld har måttet trække det korte strå, og han kan dog have haft ret i, at Højris var blevet ruineret, efter at Christen Madsen og hans søn var flyttet derfra, for gården var ifølge ham blevet tømt for alt inventar, besætning og indbo, ja endog dørhængsler og andet, og at markerne ikke var blevet dyrket og engene ødelagt. Så det ser faktisk ud til, at Hans Rosborg var blevet snydt. At det kom til at koste arvingerne, ikke mindst Christen Madsen, mange penge, er der ikke tvivl om, men Christen Christensen beholdt sin frihed 2). 

	Sagen blev endelig pådømt ved højesteret i 1743, og der skal en af dommerne have sagt, “Rosborg viser sig i denne sag at være sig selv lig: jo ældre han bliver jo værre vold og uret forøver han, men det bør nu ikke gå så ustraffet hen som tidligere” 3).  
  
	I løbet af 1760erne ses Christen Christensen Højris at have boet i Blæsbjerg kro, hvor han er nævnt, når han foretog indkøb på forskellige auktioner 4). Hans og Maren Lauritsdatters fire børn er døbt i Gødvad og hendes søskende og deres ægtefæller var faddere.

	1770 købte Christen Christensen en gård i Kragelund, hvoraf han i 1775 solgte halvdelen. “Kendes jeg underskrevne Christen Christensen Højris i Kragelund, Hids herred, Silkeborg amt og hermed vitterliggør, at jeg med min og hustrus fri vilje og velberåd hu har solgt og afstået til herredsskriveren udi Lysgård_Hids herreder Jens Lundum, boende ved Vinderslev kirke, en mig tilhørende og påboende halv gård i Kragelund by, Bundgård kaldet, som Poul Sørensen Overgård ejede og mig den 4. maj 1770 solgt og skødet har _ i den nye landmålings matricul nr. 9 anslagen for hartkorn 1 td. 5 skp. 3 fjr. 2½ alb. med sin andel skovskyld” 5).

	Efter Christen Christensen Højris død solgte hans enke Maren Lauritsdatter sin gård i Kragelund på auktion: “Den 29. februar haver vi underskrevne auktionsretten udi førnævnte herreder indfundet sig i Kragelund til afgangne Christen Højrises efterladte enke Maren Lauritsdatter, “som i sit nye ægteskab er trolovet med Jens Hansen fra Kærs mølle i Linå sogn for offentlig auktion over hendes da påboende gård i Kragelund by og sogn, Hids herred, Silkeborg amt, Bundgården kaldet, der står for hartkorn ny matrikel ager og eng 1 td. 5 skp. 3 fjr. 2½ alb. at holde. Der blev givet adskillige bud og mange overbud, blandt hvilke dette skødes ejer Hans Tomasen blev højstbydende og gården tilslagen for den summa 258 rdl.” 6).

Noter:
LAV- Landsarkivet for Nørrejylland i Viborg

1.	LAV: Lundenæs- Bøvling amts skifteprotokol 1736-41 (beg. fl.217)
2.	LAV: Lysgård hrd. tgb. 1738 25/8 fl.136, fl.140, fl.144 Frisholt birk tgb. 1738 26/6 fl.173, fl.277 og fl.283 3/7, 10/7 fl.184, 24/7 fl.291, 1739 -/3 fl.322, 23/4 fl.323, 30/4 fl.329, 14/5 fl.331, 28/5 fl.333, 4/6 fl.336 og Viborg landst. 1740 29/6 fl.372 
3.	Fra Viborg amt 1961, Erik Broch: Mausing mølle og Højriisslægten
4.	LAV: Lysgård-Hids hrd. auktionsprt.
5.	LAV: Lysgård-Hids hrd. skøde-panteprt. 1776 2/12 fl.66   
6.	LAV: Lysgård-Hids hrd. skøde-panteprt. 1779 5/7 fl.354 og fl.70